КНИГА ВЕСЕЛОЇ МУДРОСТІ. ЦІЛКОМ ТВЕРЕЗО.
*
Людина — не порожня пляшка, в котру можна влити яку завгодно рідину.
Дмитро Писарєв
*
П’яниця подібний до кута: чим більше градусів, тим тупіший.
*
Любов п’янить. Особливо любов до спиртного.
*
Алкоголь не дурний, але інших робить дурними.
Народний вислів
*
Господи, за що ти мене караєш: чи я горілки не п’ю, чи я жінки не б’ю, чи я церкви не минаю, чи я в корчмі не буваю?
Українське прислів’я
*
Гість, який дуже любив випити, о восьмій годині вечора почав прощатися з сім’єю господаря.
— До побачення, Оленко, до побачення, Настусю, до побачення, Маринко.
— Як, ви вже йдете?
— Ні, але я хочу попрощатися з усіма, поки ще розрізняю обличчя…
*
— Як тільки вип’ю пляшку вина — усе забуваю! ‘
— Даремно, друже! Завжди треба пам’ятати, що за цю пляшку доведеться розраховуватися.
*
Горілку в закусочній продавали розпивочно, а виносити дозволялося тільки відвідувачів.
*
П’яний водій та автоінспектор.
— Дихніть!
— А чи культурно це буде з мого боку?
*
Багатозначне обличчя його схоже було на вітрину, де виставлені товари, яких немає в продажу.
Еміль Кроткий
*
— Від чого ви захворіли, Андрію Андрійовичу?
— Від холодного пива.
— А що вам допомогло?
— Тепле вино.
*
— Татусю, а який ніс називається грецьким?
— А ось такий, як у мене.
— Це який же? Червоний?
*
— Думаю записатися до товариства тверезості.
— Від чого це ти?
— Пити ні за що стало: що було — все пропив.
*
— Ну й становище!.. Випили ми вчора з Василем Артемовичем добряче, і я, як мені пригадується, просив у нього руки його дочки Зіни. Та тільки я не пам’ятаю, погодився він чи відмовив мені.
*
— Ну й становище!.. Випили ми вчора з Іваном Сергійовичем гарненько, і він, як мені пригадується, просив у мене руки моєї дочки Катерини. Але чи погодився я, чи відмовив йому, цього, хоч убий, не пам’ятаю.
*
Якийсь п’яниця заходить у знайомий дім. Господарка зустрічає його в траурі:
— Добридень! А в мене ж велике горе — чоловік помер!.. А йому ж і сорока років не було!..
— Ах, який жаль! Навіть і сорока років не було!.. Скільки він міг би ще випити!
*
Дружина. Не розумію, як ти можеш увесь час пити, якщо в тебе і справи ніякої немає.
Чоловік. Не розумію, як ти можеш увесь час вертітися перед дзеркалом, коли в тебе і краси особливої немає.
*
— П’ю з однією умовою: якщо вип’ємо, то потім ще раз вип’ємо. Інакше не п’ю.
*
П’яний виглядає із сміттєпровода:
— Скажіть, це який поверх?
*
Дружина говорить чоловікові, який наливає в чарку коньяку:
— Ти повинен брати приклад зі звірів. Вони ніколи не п’ють, якщо у цьому немає потреби.
— Вірю, але вони й ніколи не говорять під руку.
*
Гіркий п’яниця, добре розгулявшись, прийшов уночі до моргу і почав з усіх сил стукати в двері. Сторожі моргу відгукнулися:
— Хто там такий і чого треба?
— Це я,— відповів п’яниця,— я прийшов подивитися, чи немає мене в моргу. Я ось уже восьмий день не з’являюся додому і починаю турбуватися, куди я подівся.
*
Буття визначає свідомість, пиття замутнює її.
Еміль Кроткий
*
Лікар на квартирі у хворого.
— У вашій квартирі пахне горілкою.
— Так, я кладу її на хворого зуба.
— А давно він у вас болить?
— З дитинства.
*
Дружина знайшла у кабіней чоловіка багато порожніх пляшок.
— Звідки вони взялися?
— Сам дивуюся! Я ніколи не купував порожніх пляшок.
*
Ковальського викликає начальник відділу і каже йому:
— Якби ви не пили, то давно вже були б заступником начальника або навіть начальником бюро. Як, по-вашому, чи не краще кинути пити і стати начальником бюро?
— Ні, не краще.
— Чому?
— Тому, що коли я вип’ю пару чарок, то відразу відчуваю себе директором.
*
Увесь світ він розглядав під кутом 40 градусів.
Замість того, щоб пити,— краще відкладай на ощадкнижку. Збереш кругленьку суму — пропий.
Юліан Тувім,
*
П’яниця. Скажіть, лікарю, що в мене за хвороба?
Лікар. Перепої в серці.
*
Виноград приносить три грона: перша — насолоду, друга — сп’яніння і третя — неприємності.
Жан Анахарсіс
*
— Як?! Знову п’яний?! Знову, мабуть, додому привезли?
— Що ви, ма… ма-мо! Я власноручно прийшов!
*
Прийшов п’яний у гості, побачив на столі маленькі чарочки та й почав гірко плакати.
Здивований господар спитав його, що значать його сльози.
— Як же мені не плакати,— відповів п’яниця,— я, як побачив ці чарочки, так і пригадав свого покійного батька. Його теж запросили в гості і частували з таких же маленьких чарочок. Він, п’ючи горілку, несподівано проковтнув чарку і від того помер.
*
— Я п’ю не більше ста грамів, але, випивши сто грамів, я стаю іншою людиною, а та інша людина п’є дуже багато.
Еміль Кроткий
*
— Ну, як тобі подобається Валентина Миколаївна?
— Точно не можу сказати. Я її завжди бачив напідпитку.
— Та що ти?! От шкода! Така гарненька і раптом — напідпитку.
— Та не вона напідпитку, а я!
*
Давно поклявся, що покине палити цигарки, але все ще розкаюється.
*
Дві краплі холодної води надають аромату шклянці коньяку.
*
Міліціонер зустрічає на вулиці п’яного і питає, куди він іде.
— Додому. Я повертаюся з зустрічі Нового року.
— Ось покиньте-но плести дурниці! Новий рік дев’ять місяців як минув. Тепер вересень.
— Знаю, знаю, тому й поспішаю. Моя дружина вже почала турбуватися…
*
— Громадяночко, купіть-но пляшку пива!
— А що, хіба схоже, що я п’ю пиво?
— Ах, вибачте, купіть пляшку оцту!
*
— Ти вчора знову напився до нестями?
— Хто тобі сказав?
— Тарас Гаврилович!
— Господи! Та це ж свята брехня! Як же він пам’ятає, коли нас разом відкачували?
*
Вона. Ви кажете, громадянин, який вас надіслав, був цілком тверезий?
Посланець. Так точно!
Вона. Ну, тоді це не мені… Мені може надіслати подарунок тільки чоловік, а він тверезий ніколи не надішле.
*
— Я став тепер більше пити тому, що в мене велике горе.
— Дозволь мені, любий, поділити його з тобою.
*
П’яниця здав кров на аналіз. Наступного ранку лікар говорить йому з сумним виглядом:
— Я виявив рештки крові у вашій системі спиртообміну.
*
Міліціонер питає водія:
— Як ви могли сісти за кермо у нетверезому стані?
— А мені допомогли товариші.
*
Він покинув пити! Але!.. Було пізно!!. Година ночі.
*
Він був з тих працівників, котрі вміють піднести на потрібну височінь тільки чарку.
*
Перед маскарадом чоловік питає у дружини:
— Як ти гадаєш, що мені краще одягти?
–– Найкраще — не пий на балу, тоді тебе, напевно, ніхто не впізнає!
*
— Знову напився?!—термосила жінка чоловіка. –– П’янюга нещасний! Ти в мене вже у печінках сидиш.
— Брешеш. Я стою,— хитаючись, поправив її чоловік.
*
— Чого ви такий сумний?
–– А ви що — хіба не бачите, що шинок відкритий, а у мене грошей нема?
*
Відвідувач. Ось подивіться, голубе, я знайшов у чарці вашого вина сиве волосся.
Офіціантка. В цьому немає нічого дивного. Це дуже старе вино: йому більше двохсот років.
*
Дружина. Ти все брешеш! Сказав, що йдеш слухати щебетання солов’я, а сам у ресторан забрався!
Чоловік. Де ж тут брехня? Адже в ресторані в клітці і співає соловейко!
*
— У вас водянка.
— От дивина! Я п’ю тільки вино. А звідкіля ж узялася вода?
*
Зустрілися два приятелі.
— Ну, як ти покинув пити?
— Мусив. Лікар заборонив.
Через тиждень приятелі знову зустрілися.
— Знову п’єш? Тобі ж лікар заборонив!
— Так, але ж той лікар уже помер.
*
Частуючи Ціцерона за вечерею вином, господар уперто звертав увагу на якість напою, запевняючи, що винові цьому сорок років.
— Скажи, будь ласка! – зауважив Ціцерон.— А яким воно здається ще молодим для своїх років!
*
— Он до чого вчора ми з Петром п’яні були… що в нас алфавіт з третьої літери починався: ні “а”, ні “бе” вимовити не могли!
*
Весняне повітря п’янило його, особливо коли на лоні природи він пив горілку.
Еміль Кроткий
*
— Дорогий мій друже! Ви знову назюзюкалися?.. Як можна отакечки завжди пиячити?..
— А я пиячу тому, що я — нещасний.
— В чому ж ваше нещастя?
— Ай, тому, що я п’яниця.
*
— Скажи, матусю, де живе швець Кондратенко?
–– Та що ти, дурману об’ївся, чи що? Ти ж бо і є сам Кондратенко.
— Дурна ти жінка — от і все! Я-то знаю, що я Кондратенко, але не пам’ятаю, де саме я живу!..
*
— Я не п’ю. В мене тиждень поліпшення стосунків з дружиною.
Андрій Крижанівський
*
— Ви питаєте мене, лікарю, чому я так багато п’ю? П’ю тому, що в мене дуже багато клопоту…
— Я охоче вам вірю, але ви так давно п’єте, що всі ваші клопоти могли б уже дивно потонути в горілці.
— Ех, лікарю, вони ж уміють плавати!
*
— Як вам подобається цей водоспад?
— Чудовий! Прекрасний! Захоплюючий! Кращої, красивішої піни не побачиш і на пиві!
*
— Учора вночі, коли я повертався додому, мені якийсь ідіот наступив на руку…
*
Гість у ресторані, звертаючись до офіціанта, каже:
— Дайте, будь ласка, бутерброд!
Офіціант, який славився недоречною люб’язністю, відповідає:
–– 3 моїм задоволенням!
— Ні, з сиром,— поправив гість.
*
— Майте на увазі: алкоголь поступово руйнує організм!
— А я і не поспішаю.
Еміль Кроткий
*
— Сьогодні нап’юся до смерті!
— Ходімо!.. Я хочу померти разом з тобою!
*
Замовник. Ну, гаразд. Малюйте акварельною фарбою, тільки обов’язково додайте до фарби коньяку, бо я, признатися, не люблю води. Коли малювати мене водяною фарбою, то моя фізіономія не виходить справжньою.
*
Спочатку людина п’є горілку, потім горілка п’є горілку, а потім горілка п’є людину.
*
— Що я бачу! Ви п’єте горілку! А казали — як народився, горілки й у рота не брав, так і помру.
— Точно! Але я ніколи не казав, що в проміжку між народженням і смертю не питиму.
*
— Ваш перший ворог — вино,— сказав священик любителю випити.
— Маєте рацію,— відповів той,— і в євангелії сказано: «Возлюби ворога свого».
*
Він так багато і так давно п’є, що з рота у нього смердить уже не спиртом, а скипидаром.
Ілля Ільф
*
–– Знаєш, я вирішив від сьогодні кинути пити!
— І я теж!
–– Та це ж геніальна ідея!.. Її треба негайно окропити!
*
Пив з горя, що лікар заборонив йому пити,
Еміль Кроткий
*
Чому в п’яниць червоний ніс?
— Тому, що п’ють ротом, а ніс тільки нюхає і, як невдоволений, раз у раз хвилюється, а хвилювання завжди викликає почервоніння.
*
Одвертість п’яниці:
— Я тільки на десятій чарці починаю відчувати букет.
*
–– Вчора ви знову з’явилися на роботу п’яним?
–– Я? П’яним? Та звідки ви це взяли?
— Та як це звідки я взяв! Ви качалися і кричали на весь цех: «Ей, хлопці, ну й випив же я сьогодні!»
— А ви й повірили так одразу. Мало чого може наговорити п’яна людина…
*
Професор питає студента:
— Що таке нерентабельне капіталовкладення?
— Запросити до ресторану власну тітку.
*
— Коли я напиваюся, то здатний на неможливі вчинки!
— В такому разі, напийся і позич мені сто карбованців!
*
Ідуть двоє п’яниць обнявшись.
— Ти мені друг?
— Друг!
— Навіки?
— До гробової дошки!..
— Ну, а як же тебе звуть?
*
— Папуню, дай мені вина, я пофарбую ляльку!
— Вином, Оксаночко, не фарбують.
— А чому ж мама говорила, що в тебе ніс червоний від вина?
*
До хати вбігла перелякана, захекана маленька Ганнуся.
— Чого це ти, доню? — питає мати.
— Ой, мамо, гралася я на дорозі, аж тут ідуть два дяді та й кажуть: «Давай ще роздавимо ось цю маленьку». То я злякалася і ледве втекла.
Мати вийшла за ворота і побачила, як край дороги сидять два п’яниці і розпивають четвертинку.
*
Він так часто випивав за здоров’я своїх друзів, що сам передчасно оддав богу душу від білої гарячки.
Федір Маківчук
*
— Ні, ні! І не кажи! Ти в бухгалтери не годишся!
— Чому ж?
— Коли п’яний, не вмієш «балансувати».
*
— Знову надудлився, гаспиде клятий! Куди гроші подів, признавайся?!
— Та чого ти репетуєш даремно! Ось-но підрахуй сама: карбованець туди, карбованець сюди — виходить два; торгувався за хустку для тебе, просили десять — ось тобі й усі дванадцять.
*
Японець частує туриста рисовою горілкою. Після першої чарки гість бачить, що навколишні речі починають рухатися.
— Чи не надто міцний ваш напій?
— Не хвилюйтеся, сер. Це звичайнісінький землетрус.
*
Лікар. Вино зведе вас у домовину.
Пацієнт. А я п’ю його повсякчас і дожив, як бачите, до сімдесяти років.
Лікар. А якби не пили, вам зараз було б дев’яносто!
*
— Іване!
— Гя-а?
— Чого то твій трактор у кюветі боком лежить?
— Ото ж такий упертий… Я йому вправо руля, а він — вліво; я йому вліво, а він — вправо. Поповодив мене, клятий, доки й сам не звалився.
*
Мати — синові:
— Знову в тебе погана оцінка з поведінки! Ну, постривай, ось батько проспиться від самогонки, він тобі покаже, де раки зимують!
*
— Олександре Івановичу! Що з вами? Ви сьогодні дуже мало п’єте!
— Боюся: у нас щойно пофарбували перила на східцях.
*
— Ну що, ти був у ресторані «Хвиля»?
— Один раз був.
— Яке ж враження ти звідти виніс?
— Нічого не виніс… Мене самого винесли.
*
Він віддавав дружині кожну копійку, яку заробляв. Куди він дівав срібло і паперові купюри — відомо одному богу.
*
–– Ось уже два місяці я ходжу на співи нашого чоловічого хору.
— Ну, і як?
— Чудово проводимо час. Пропускаємо по декілька чарочок, граємо в карти, а коли жінки приходять за нами, танцюємо.
— А коли ж співаєте?
— По дорозі додому.
*
В Бу Адама запитали:
— Багато років ти п’єш горілку. Скільки разів ти був п’яний?
— 3а все своє життя я тільки один раз був п’яним,— відповідав Бу Адам,— а в інші дні похмелявся.
*
— Чорт знає що таке! Дві години стою — і ніякого трамвая!
— Лебедику! Ви тут трамвая чекаєте? Та тут і рейок ніяких не прокладено!
— Господи! І рейки ще не прокладені! Коли ж я додому попаду!..
*
П’яний водій намагається сісти за кермо. До нього підходить міліціонер і каже:
— Ви не поїдете на машині!
— Якраз поїду! Ви ж бачите, що я не можу йти?!
*
— Скажіть, які витрати називаються поточними?
— Ті, які течуть
— Наприклад?
— Горілка, вино, пиво…
*
Собака не впізнав свого господаря: він прийшов тверезий,
*
— Ну, як вам подобається ця співачка?
— О, що й казати! Який чарівний голос! Яке прекрасне мистецтво ^
— А з яким піднесенням вона співала застольну арію Травіати: «Налийте бокали повніш!..»
— Ах, ви знаєте, враження було в мене таке сильне, що я ледь не побіг у ресторан випити шампанського!
*
Дружина. Чому ти вчора не приїхав на дачу?
Чоловік. На три години довелося залишитися на вечірнє заняття.
Дружина. На три години?.. Гм… Виходить, по пляшці в годину ти працював?
Чоловік. Звідки ти про все це дізналася?
Дружина. В кишені твого пальта я знайшла три пробки.
*
Пора кумі і за розум взятися: не все пити — треба похмелятися; а з похмілля — знову на весілля.
*
— Прошу чарку Звіснії
— Ви й так уже п’яний. Хіба ви не знаєте, що алкоголь вбиває кожного року 50 тисяч французів.
— Наплювати! Я бельгієць!
*
Жінка подав милостиню жебракові і каже йому:
— Від вас страшенно тхне самогонкою.
— На жаль, громадянко, при такій щедрості мені не вистачає грошей на благородніші напої.
*
— Як ви могли прийти на роботу неголений?
— Мій перукар був дуже п’яний, і я побоявся йому довіритися.
— Правильно зробили. А хто ваш перукар?
— Я сам.
*
У ресторані.
— Дайте млинців!
— З чим їстимете?
— З апетитом.
*
Двоє п’яних лягли спати і накрилися своїми велосипедами. Згодом один сказав:
— Щось мені холодно.
— Не дивно,— зауважив другий.— У задньому колесі твого велосипеда немає трьох спиць.
*
— Дайте книгу скарг! ,
— Вона заповнена.
— Тоді директора!
— Він теж.
*
— Знаєте, Женечко, вино робить вас ще вродливішою.
— О! Але я зовсім ще не пила.
— Ви — ні, але я — так.
*
Чоловік іде з приятелем до ресторану. Дружина його попереджав:
— Пам’ятай, що скоро свято і нам багато чого треба купити.
— Я думаю, що до свята я ще повернусь.
*
Алкоголь найкраще переносять пляшки.
*
— Що у вас більш всього вимагають для читання?
— Винний прейскурант.
*
На тротуарі сидить п’яний. До нього підходить поліцейський.
— Що ви тут робите?
— Кажуть, що земля крутиться…
— Ну, і що з того?
— Чекаю, поки мій будинок під’їде до мене…
*
Знайте: тільки перші десять чарок шкідливі, а потім уже можна пити скільки влізе.
Юліан Тувім
*
До лікаря прийшов пацієнт і поскаржився, що ночами йому щось усе ввижається і не дає заснути.
— А що саме вам ввижається? — запитав лікар.
— Я бачу осла…
— Не хвилюйтеся. Ідіть спокійно додому, намагайтеся менше пити. Будучи п’яним, ви бачите власне відображення…
*
Краще за все п’ється між двома випивками.
*
Капітан англійського парусника, закінчуючи вахтовий запис в ходовому журналі, позначив:
«Помічник знову п’яний».
Помічник прийшов для пояснення.
— Хіба це не так? — знизав плечима капітан.
Здаючи вахту, помічник записав:
«Капітан чомусь зовсім тверезий».
І коли розлючений капітан влетів у його каюту, помічник розвів руками:
— А хіба це не так?
*
— Дві виробничі наради, чотири урочистих засідання та один мітинг.
— Невже не набридло вам усе це? Коли припините засідати?
— Це питання ми обговоримо на спеціальних зборах.
*
— Ми підемо вам назустріч. Я буду вас мати на увазі. Ми будемо вас мати на увазі, і я постараюся піти вам назустріч…
Все це виголошується сидячи, зовсім спокійно, не рухаючись із місця.
Ілля Ільф
*
— Був я вчора на полюванні. Собака мій погнався за зайцем… Не знати звідки — величезний орел… Схопив він собаку і зайця і піднявся вгору. Я вистрелив, та так влучно, що орел і заєць упали на землю, а собака… Звичайно, полетів далі.
*
Ніхто не знає: тільки баба та вся громада, тільки сич та сова та людей півсела!
*
Багатослів’я, марнослів’я, лихослів’я, лжеслів’я — мають однакові знаменники.
О. Штейнберг
*
Навіть тригодинну доповідь починай словами: «Буду говорити стисло…»
*
Не говори пишно, щоб тобі на зле не вийшло!
*
Хвалько говорив, що в їхніх краях є барабан у кілька обхватів і його гуркіт чути за 50 кілометрів. Інший сказав, що в їхніх краях є корова з ногами по 10 000 метрів завдовжки. Коли присутні почали сумніватися, він сказав:
–– Якби не було такої великої корови, то звідки взяли б таку величезну шкіру, потрібну для того барабана, про який зараз розповідали?
*
Коли почнуть йому докоряти, що не виконує своїх обіцянок, — він зразу, ж дає нові.
*
На III з’їзді письменників СРСР письменник Бікчентаєв сказав, що башкирський народ не знав слова регламент, але і в старовину існував звичай на великих родових сходках промовляти, стоячи на одній нозі. Непоганий, вартий всілякої похвали звичай!
*
— А що, ваше маля вже навчилося говорити?
— Так. Тепер ми вже вчимо його мовчати.
*
Відомий брехун, що хвастав своїми військовими успіхами, зарапортувався так, що, не знаючи, як виплутатися, запропонував своєму ад’ютантові продовжити викладання подробиць якоїсь битви.
— Нічого сказати не можу,— зауважив той,— ви, графе, напевно, забули, що я був убитий на самому початку битви.
*
Часто курка, що знесла звичайнісіньке яйце, кудкудакає з таким азартом, наче знесла аероліт.
*
Хто найдовше може без утоми молоти язиком? Рекорд тут, мабуть, належить Шахтіну, родом з Ірландії. На змаганні, що відбулося в англійському місті Дортфорді в 1955 році, він не закривав рота цілих 133 години!
Місс Олтон Клепп із штату Північна Кароліна (США) проговорила без зупинки 96 годин 54 хвилини і 11 секунд.
Не можна не згадати і Жерода О’Деннела, який виголосив, як запевняють, найдовшу політичну промову,— вона тривала більше 29 годин.
*
Плітки передаємо з приємністю не тому, що їх любимо, а тому, що наші знайомі з приємністю їх слухають.
Михайло Рудницький
*
Дурниці говорити можна. Тільки не урочистим топом.
Юліан Тувім
*
Для боротьби з засіданнями треба побудувати величезний палац засідань. У палаці мав бути багацько залів, і в кожній залі довгий стіл, і на кожному столі суконна скатерть, і на кожній скатерті — дзвоник з кришталевим звуком і глечик з водою для освіження горлянки доповідача і горлянки співдоповідача, і тих, хто виступає в дебатах, і тих, хто висловлюється з приводу порядку денного, і тих, хто вносить позачергові пропозиції, і тих, хто висловлюється про мотиви голосування, і тих, хто вигукує з місця «правильно!», і тих, хто зачитує резолюцію, та інших, та інших…
Новому палацу можна присвоїти красиве наймення:
«Слухали і Постановили»…
Ілля Ільф
*
Доповідач безсовісно затяг доповідь, але під кінець у нього заговорила совість і говорила ще цілих дві години.
Еміль Кроткий
*
Його так цінували, що навіть коли він казав: «У мене немає думки про це», то всім хотілося дізнатися, якої саме думки в нього немає.
Володимир Брюгген
*
Щаслива володарка нової квартири звертається до своєї знайомої:
— У нас дуже добра квартира, але вона має одну ваду: сусіди чують усе, про що ми розмовляємо.
— А хіба ти не можеш завісити двері товстою портьєрою?:
— Звичайно, можу. Але тоді мені на буде чути, про що говорять сусіди!
*
На мосту перехожий звернувся до самотнього рибалки:
— Клює?
— Ще як! — пролунала відповідь.— Повірите, лише вчора я тут піймай сорок штук.
— Ви знайте, хто я?
— Ні, — відповів рибалка.
— Я місцевий суддя і власник цього маєтку.
— А ви знаєте, хто я? — спитав у відповідь рибалка.
— Ні.
— Найбільший брехун у штаті Віргінія.
*
— Як ви можете з цією людиною так довго розмовляти?
— Якби я не говорив, то мусив би його слухати, а те ще тяжче!..
*
Частенько малий Василько слухав, як його мати свариться з сусідкою. От одного разу в школі вчитель запитав:
— Наведи мені, Васильку, окличне речення, в якому був би гнів або побажання.
— Щоб тобі очі повилазили! — випалив Василько.
*
У загальному мовчанні його мовчання було найголоснішим.
Імре Форбот
*
Хто сказав і зробив — людина; хто не сказав і зробив — лев; хто сказав і не зробив – осел.
Курдська приказка
*
Дві речі бувають трудні: мовчання, коли потрібно говорити, і розмова, коли необхідно мовчати.
Східна мудрість
*
— Ваша дочка надзвичайно схожа на вашу дружину.
— Так, вона почала говорити вже в шість місяців.
*
Славетній артистці Елеонорі Дузе хтось переказав, нібито одна з її колег по сцені поширює про неї всілякі плітки.
— Ця? –– перепитала Дузе ім’я своєї колеги.— Ні, це неможливо. Вона завжди стільки говорить про себе саму, стільки розводиться про свої уявні успіхи, що в неї просто не вистачить часу говорити про когось іншого!
*
Джерело: Книга веселої мудрості. Видавництво “Радянський письменник”, Київ, 1968.
![](http://carpaty.net/wp-content/uploads/2021/09/line.png)
Коментувати